Sotva jsem doléčila druhou rybu, už u mě stál Yuro-san a nachystal mi knihu s popisem, co vše mám dělat. Nevěřícně jsem na něj vyvalila oči vrátila jsem rybu zpět do kádě. Tak nějak mi to nedocházelo, já že mám namíchat protilátku? Ale tohle jsem přece nikdy nedělala.
Než jsem stačila říci půl slova, už byl Yuro-san pryč a já tu zůstala sama.
"Já nemyslím si, že je to dobrý nápad. Co když něco zničím?"Optala jsem se spíš sama sebe a neměla jsem odvahu ke knize přijít blíž, měla jsem strach, co tam najdu.
"Nesmysl! Zvedni tu knížku, ať si to můžu přečíst a probereme si to. Pak se do toho pustíme. Tak šup šup, máme necelé tři hodiny."Pohledem jsem sklouzla na Hirukiho a těžce jsem polkla. Uchopila jsem knihu a pozvedla jsem ji blíže k obličeji, aby to přečetl i Hiruki. Popis byl na stranu a půl a vše bylo psáno zvláštním jazykem, kterému jsem nepoznala. Co to bylo rektifikace? A co vůbec bylo žíhání?
Hiruki ale jen přikyvoval a jeho velká očka hltala řádek za řádkem.
"Ale Hiruki... Já tomu vůbec nerozumím... To nemám šanci udělat..."Poznamenala jsem smutně a raději jsem si už knihu nečetla...
"Ticho tam! Všechno ti vysvětlím, nejlíp se učí v průběhu praxe, takže to ber jako výuku s tréninkem v jednom.""Když myslíš..."Vzala jsem knihu a přesunula jsem se k velkému stolu, kde bylo plno chemického náčiní, od zkumavek až po chladiče a další věci.
"Nejdřív si tady ukliď, všechno nepotřebné dej stranou a poté začneme. Mezitím ti řeknu něco málo o lidském těle. Začneme zlehka. Prvně bych ti měl říci, že lidské tělo můžeme složit pomocí 3 základních prvků a těmi jsou bílkoviny, sacharidy a lipidy neboli tuky.
Bílkoviny jsou stavebními kameny lidské hmoty, z nich se skládá svalová hmota, tudíž většina našeho organismu. Sacharidy nebo taky nepřesně cukry jsou také důležitou součástí těla a to především jako zdroj rychlé energie, stavební látky a také součásti složitějších látek a posledními jsou tuky. Ty slouží jako dlouhodobá zásobárna energie, mohou být přírodního i živočišného typu a slouží jako sklad energie, nebo tepelná izolace či mechanická obrana... Kapiš?"Pomalu jsem uklízela všechny špinavé baňky a zkumavky na kraj stolu a chystala jsem si všechno čisté nádobí, co jsem potřebovala. Mezitím do mě hustil Hiruki základy o lidském těle, sama jsem si to polohlasem opakovala a přikyvovala jsem jeho průpovídkám, nikdy by mě nenapadlo, že by mohl být summon tak chytrý.
Ale do pěti minut jsem jeho informace vstřebala a stůl byl připraven k přípravě.
Hiruki si vše pohledem zkontroloval a kývl. Otočil se směrem ke knize a zaostřil na písmo.
"Fajn, prvně začneme s přípravou látek... To bude to jednodušší. Takže, vem si zkumavku a přidej tam ten růžový prášek, který máš po pravé ruce. A pak tam přilij trochu kyseliny, na to si vezmi rukavice, ať se nepoleptáš."Očima jsem lítala z jednoho konce stolu na druhý a zaměřovala jsem se na to, co mi Hiruki říkal. Vzala jsem si tedy rukavice, nasadila jsem si je na ruce a mohla jsem začít. Vzala jsem tedy do ruky zkumavku a druhou rukou jsem vzala lžičku a nasypala dovnitř zkumavky trochu toho prášku. Načež jsem vzala do ruky kádinku s kyselinou a trošičku jsem tam nalila.
"Stačí?!"Optala jsem se nejistě, trochu se mi klepaly ruce.
"Dost! To bude stačit, teď se nelekej, bude to pěnit. Pak si tohle, až to vypění, ulož do stojánku a připravíme si další látku. Na tu budeš potřebovat trochu vylisovat tamhle tu kytku na kraji stolu, vezmi její listy a polož je do té třecí misky, trošku je podrť jako ve hmoždíři. Nachystej si kádinku, na ni dej sítko a do toho sítka dej nadrcené listy, pak už to stačí jen přelít vroucí vodou a trošku promíchat, aby se uvolnilo co nejvíce léčivé složky."Měl ve všem pravdu do pár vteřin, co domluvil začal obsah zkumavky pěnit, díky bohu zůstala pěna uvnitř a začala pomalounku klesat. Dokonce se zkumavka trochu zahřála, sama od sebe... To jsem neřešila. Položila jsem jí do stojánku a otrhala jsem potřebnou rostlinku, Utrhla jsem 6 listů a vložila jsem je do těžké keramické misky. Vzala jsem do ruky tlouček a začala je drtit a roztírat, aby byly co nejvíce rozmělněné. Pak jsem si nachystala kádinku, na tu jsem si položila sítko a do něj jsem přemístila zelenou hmotu. Zahřála jsem si vodu nad kahanem a pomalu přelívala rozdrcené listy a sem tam jsem je promíchala, aby se uvolnilo vše, co bylo možné. Kádinka se naplnila světle zelenou kapalinou, která hořce páchla. Ale pravděpodobně to bylo hotovo.
"Fajn. To by byla druhá a teď ještě poslední, ta nám zabere nejvíce času. Bude to destilace, to je přeměna kapalné složky na plyn, doslova vypaření. To uděláš tak, že do tamhle té aparatury dáš tu růžovou vodu a utěsníš to, pak to zapálíš a necháš vše běžet. Páry se dostanou do chladiče, to je ta dlouhá trubka a tam zkoncentrují opět na kapalinu, ale jen té látky, kterou potřebujeme. Ta odkape to potřebné kádinky a tím máme všechny potřebné látky hotovy."Přitakala jsem a uklidila jsem si na stranu druhou připravenou látku, byla horká, tudíž jsem musela dávat pozor, abych se nespálila.
Jakmile byla na kraji stolu, přesunula jsem se na opačný kraj stolu k destilační aparatuře.
Do velké baňky jsem nalila velké množství opět růžové kapaliny, která ale byla jiného původu než ta, kterou jsem si už připravila. Vše jsem pořádně uzavřela a zapálila jsem kahan.
"Jak dlouho to tak bude trvat?"Optala jsem se zvědavě Hirukiho.
"Netuším, ale asi něco kolem půl hodiny, vzhledem k tomu, kolik kapaliny tam máme, tohle může trvat i déle, ale musíme teď čekat, protože potřebujeme všechny tři látky pro další krok. Měli jsme destilaci udělat jako první, špatně jsme to naplánovali... Ale to nevadí, i tak máme dost času... Alespoň myslím..."Jeho poznámka mě skutečně moc neuklidnila, ale nezbývalo nic než čekat. V baňce se začaly pomalinku objevovat bublinky a kapalina se začala vařit. Páry skutečně utíkaly pryč a z chladiče kapka po kapce odkapávala světle růžová kapalina, přesně jak Hiruki řekl. Trvalo to ale o něco déle než 30 minut.
Poslední kapka dokapala a já mohla pokračovat. Mezitím mě Hiruki zase mučil teorií o lidském těle, ale myslel to se mnou dobře, proto jsem se pokoušela se vše zapamatovat.
"Dobře, vše máme připravené, teď vezmi tu zelenou vodu, kterou si získala z listů a přikapej tam pár kapek z téhle flaštičky, jsou tam proteiny a složité biologické látky, které jsou pro tuto protilátku velmi důležité. Stačí pět kapek." Opatrně jsem vzala kapátko do ruky a nasála jsem průsvitnou kapalinu. Odkapala jsem postupně 5 kapek do kádinky a zelená voda se pomalounku proměnila ve žlutou. Tu jsem měla poté podle Hirukiho návodu smíchat s vydestilovanou látkou, musela jsem je pomalounku míchat, přilévat kapičku po kapce, protože pokaždé, když se žlutá kapička tekutiny spojila s růžovým roztokem, na trošku zmodral a já to musela rozmíchat zase do růžova, teprve poté jsem mohla přidat další kapku.
Teď jsem tedy měla dvě kádinky s růžovými tekutinami. Zbývala necelá hodina, čas utíkal jako o závod.
"No a teď...""Počkej! Počkej! Já to vím! Musíme povařit tu růžovou látku, přidat do ní trošku tamhle té červené a jakmile zchladne, tak je smíchat dohromady."
Pověděla jsem pyšně, protože jsem si to přečetla v knize a byl to poslední krok.
Hiruki uznale pokýval hlavou a už více neříkal nic.
Sáhla jsem tedy po růžové kapalině, omylem jsem ale vzala tu, kde jsem přidala proteiny a už už jsem se jí chystala dát nad kahan.
"STOOOOOP!"Zavřeštěl Hiruki až mi kádinka málem vyletěla z ruky.
"Co? Co je?!"Optala jsem se zmateně.
"Máš špatnou kádinku, v téhle jsou proteiny, pokud bys přivedla látku s proteiny k varu, zničila bys ji, došlo by k denaturalizaci proteinů. Úplně bys změnila jejich strukturu. Je to jako když uvaříš vajíčko, už nikdy z toho nebude tekutý bílek nebo žloutek."
Sama jsem se zděsila nad tím, co jsem málem provedla a okamžitě jsem položila kádinku zpět na stůl a vzala jsem tu správnou. Tentokrát se Hiruki ujistil, že mám tu správnou a začala jsem ji zahřívat, jakmile se objevily první bublinky, po kapkách jsem přilévala červenou kapalinu. S každou kapkou se uvolnilo pár fialových mráčků, což mě vždy trochu vyvedlo z míry a měla jsem tendenci držet kádinku co nejdále od sebe.
![](https://2img.net/h/thenullset.files.wordpress.com/2010/11/fall1016074.jpg)
Veškerá červená tekutina zmizela ve zkumavce a ta začala pomalounku chladnout, jelikož jsem ji už dala pryč z kahanu. Musela jsem ji trochu zchladit, protože vroucí kapalina by zničila proteiny, jak řekl Hiruki, takže jsem vzala kádinku do dřezu a na stěnu kádinky jsem pouštěla studenou vodu a krouživými pohyby jsem míchala teplou kapalinou, aby zchladla co nejdříve. Trvalo to zhruba 10 minut a poté byla konečná fáze přede mnou, stačilo smíchat tyto dvě fialové látky. Obě kádinky jsem si položila vedle sebe, vzala první a pomalinku za míchání jsem přelévala její obsah do druhé kádinky. Získala jsem tak sytě fialovou látku, která by měla účinkovat. Hiruki mě pochválil, že jsem v laboratoři jako doma a sám by to nezvládl lépe, já však byla tak vyklepaná, že jsem si musela jít na chvíli sednout a uklidnit se. V životě jsem něco takového nedělala. Hiruki se mě však snažil asi trýznit, protože se ptal na všechno chemické sklo, které jsme dneska použili a pravděpodobně chtěl, abych se naučila maximum za jeden den. Já byla ale polomrtvá v křesle a nervozitou jsem si začala kousat nehty.
Na stole stála připravená protilátka v konické kádince, jak jsem se od Hirukiho dozvěděla.
Už mi zbývalo jen čekat. Zvládli jsme to tak tak. Do limitu zbývalo posledních pár minut...